Kupera, mademoiselle.
Välj nu ut nio kort.
För det förflutna, för det nuvarande, för framtiden.
-Känner ni till tarot-korten? -Ja, lite grann.
Ni har inte dykt upp ännu. Då blir det svårare...
Där är ni ju. Det var bättre.
Ni hade en ung älskare som hjälpte er framåt - kanske lärde er ert yrke?
-Var er mor änka? -Nej.
Då finns det en annan änka som håller er sällskap. Hon låter er leva ett fritt liv-
-och hon är mycket fäst vid er. Hon fick er att lämna er uppväxtmiljö-
-och då träffade ni en generös man som gav er chansen att ägna er åt konst.
Jag ser att ni har talang. Ni kanske är musiker?
-Jag ser att han står er väldigt nära. -Nej, jag träffar honom så sällan.
Dra ett kort till. Det är "rådgivaren".
Det finns en man som tar hand om er, en som ger goda råd.
Jag ser onda krafter. Det här måste vara en läkare. Jag ser en kris, en kamp.
Få se på framtiden... Kortet är inte bra. Ni gifter er inte med honom.
Det blir ett avsked, en resa. Och där är de tre ödesgudinnorna.
Och det är ni som står där. Det är väldigt invecklat. Jag ser inte så bra.
Vi lägger en ny.
Översättning: Ingela Sjölander Svensk Medietext för SVT
Och dra fyra kort.
Aha, "Den hängde". Där är förändringen. Men också lidande.
-Är ni sjuk? -Ja.
-Ja, Venus Astarte. Ni har sjukdomen. -Ja.
Sen ser jag en ny bekantskap: en ung man, pratsam, som kommer att roa er.
Det är en överraskning.
Men det går illa. Sjukdomen tynger er för mycket.
Precis vad jag trodde. Det är allvarligt, eller hur?
Ja, det är allvarligt, men vi ska inte överdriva. Ta ett kort till.
Låt oss se.
-Nej, tack! -Det här behöver inte alls betyda död.
Det är en stor förändring genom hela er varelse...
Försök inte! Ända sen de tog provet har jag fattat det.
Och i min hand då?
Det kan jag inget om. Jag vet inte.
Är det så illa?
Lilla vän, var lite förståndig nu och gråt inte så.
Vad ska de tro i väntrummet? Att jag är en riktig olyckskorp?
Ja, jag förstår.
Korten visade på döden, Jag såg cancer. Hon är dödsdömd.
Kapitel I CLÉO från 17.05 till 17.08
Lugn, vackra fjäril! Att vara ful, det är döden.
Så länge jag är vacker, är jag mera levande än andra.
Ska ni inte se på våra klänningar?
Nå, blev du lugnad av madame Irma?
Nej, det blev bara värre.
-Jag är sjuk. -Syns det i korten?
-Kan det synas i ansiktet? -Nej då. Det är bara som du inbillar dig.
I så fall tar jag livet av mig! Då är jag ju redan nästan död!
Kapitel II ANGÈLE från 17.08 till 17.13
Hon behöver skyddas. Hon är som ett barn.
Såja, madame Cléo, min lilla flicka...
Lugna dig lite nu.
-Hur är det fatt med lilla damen? -Hon jagar upp sig.
-Är hon sjuk? -Hon väntar på besked.
Doktorerna hittar fel överallt. De tar massor av prover nu för tiden.
-Mår hon illa? -Vill ni ha nåt att dricka?
Ja, en kopp kaffe.
Då blir du ju ännu nervösare. Inget kaffe!
-Ja, ja, en kopp kaffe då.
-Blir det bra?
Kaffe kan kännas lugnande.
Det skadliga kan göra gott. Jag ska berätta en historia. Jag är från Causses.
Där bodde en man som hade allt: vingård, hustru, söta barn, hälsa.
Han blir sjuk, enligt doktorn ska han dö, hans fru går in i änkerollen, han blir arg-
-han stiger ur sängen, vill ha kaffe och sin resväska...
-Du hyr väl ändå ditt rum? -Ja.
-Då är det ju ditt hem? -Du fattar inte.
Nu måste jag gå därifrån klockan två på natten. Jag är helt slut dan därpå.
Jag vill sova hos dig, punkt slut.
Då är det slut.
-Driver du med mig? -Jag är trött på det här, jag är sömnig.
Jag har min stolthet. Det blir du som kommer svansande.
Han reser omkring i Grekland, Turkiet, Egypten, Afrika...
Han skickar vykort: "Puss och kram till er alla." Inte tal om nån sjukdom.
Och så kommer han hem efter två år, friskare än någonsin, glad och stolt.
Hans fru hade dött i en olycka. Han bor kvar, han är gammal.
Resan var den största upplevelsen i hans liv.
Om man lyssnar på doktorerna, dör man direkt.
-Vad blir vi skyldiga? -Låt det vara, huset bjuder.
Så snällt.
-Just den vill jag ha! -Så här års? Päls? Snälla Cléo...
-Vad önskar damerna? -Jag vill ha en hatt.
-Får jag prova några stycken? -Javisst. I vilken stil då?
Den där, den där och den där.
-Den är verkligen chic. Den klär er. -En till. Tycker du om den?
Nej, inte alls.
Kapitel III CLÉO från 17.13 till 17.18
Allt klär mig. Jag kan som berusad av att prova hattar och klänningar.
Ja, svart klär mig jättebra.
Men jag tror jag tycker bäst om den första jag såg.
-Den klär er verkligen. -Då får det bli den!
-Vill ni ha den inslagen eller i kartong? -Jag behåller den på.
Man har aldrig på sig något nytt en tisdag. Inget!
Men en kartong vill ni väl ha?
-Du vill väl inte dra olycka över dig? -Nej.
Bär inget nytt en tisdag, sa jag ju!
Kan ni skicka den till Cléo Victoire, Rue Huygens 6?
Jag som är så förtjust i er röst! Tänk, att ni kom hit.
-Tror ni jag kan få ett foto att sätta upp? -Javisst. Ni skickar väl hatten genast?
Inte den, den har fel nummer.
-Bra, det är en DS. -Nej, det är en ID.
-Som "en fix idé"? -Ja.
-Jag känner mig alldeles livlös. -Nej, det är bara som du är trött.
Får man ett litet leende? Stöddig tjej!
-Gillar ni låtar? Det gör jag. -Inte den låten! Åh, vad dålig den är!
Den plattan är en förolämpning, inspelningen borde göras om.
Stäng av. Stäng av den då!
Stäng av musiken. Det är jag som sjunger.
Jaså? Min favoritlåt? Men man hör den inte så ofta.
Jodå!
-Hur är det med dig? -Jag mår illa.
-Fast det är öppet överallt? -Och musiken är inte till nån hjälp?
-Jag gillar att ha radion på när jag kör. -Det är ett hårt yrke för en kvinna.
Ja, och farligt lär det också vara.
-Är ni inte rädd om nätterna? -Rädd för vad då?
-Vad är det här? -Konststudenterna roar sig.
Kapitel IV ANGÈLE från 17.18 till 17.25
Vi gjorde likadant en gång.
I vintras blev jag faktiskt överfallen. Läste ni inte om det? Med foto och allt?
Det var några grabbar som inte ville betala, nära Rue Curial.
Alldeles öde och mörkt som i en säck. Men jag sprang minsann efter dem.
Sen slog de ner mig, men jag gick in på radion, och jag fick hjälp nästan genast.
-Blev du inte jätterädd? -Sån är inte jag.
-Rånade de dig? -Nej då, de stack i väg.
Jag får inte köra om, vad tjatigt... Jag slår på radion igen, om jag får.
...och i USA finns det nu ett whisky- schampo. Håret blir mjukt och levande.
17.20. Maurice Pierat med nyheterna:
Det har varit nya muslimska demonstrationer i Algeriet.
Under de senaste dagarna har 20 dödats och 60 skadats.
I Paris har kommendant Robin, som deltog i kuppen i Alger den 22 april-
-dömts till sex års fängelse.
Bönderna fortsätter att demonstrera. De bröt igenom polislinjen i Poitiers-
-tvåtusen man starka, med två- till trehundra traktorer.
I morgon ställs böndernas ledare Gouvernec och Léon inför rätta.
De sitter just nu i häkte i Brest.
I går krävde fyratusen arbetare frihet för bretagnarna.
Och nu utrikes. Chrusjtjov har valt ut en av sin tiks valpar åt Kennedy.
Efter Wien-mötet skickade Chrusjtjov lilla Poutjinka till Vita huset...
Vi kommer att hinna till repetitionen.
-Jag är dödstrött. -Du hinner vila dig innan.
Tre arbetare som rensade en kloak har förgiftats av gasutsläpp.
De spolades i väg av avloppsvattnet vid räddningsförsöket.
Hallå, alla turister! Fontainebleaus slott är stängt igen i morgon, den 22 juni.
Efter sin senaste operation har Edith Piaf återhämtat sig. Läkaren säger:
"Edith är räddad ännu en gång!'
En sista sportnyhet: En ung engelsman har korsat Kanalen-
-i en mässingssäng...
-Rue Huygens ligger precis till höger. -Jag vet, den är inte svår att hitta.
Du är framåt, du.
-Inte jämfört med fallskärmshoppare. -Vad dumt att kasta sig ut så där!
-Vad blir det? -Fyra franc.
-Rolig typ. -Hemsk.
Jag tycker hon var modig, jag.
Jag kvävs!
Häng upp dig lite grann, det gör gott.
Det gör ont...men det gör gott.
-Nu är jag dragen, så nu drar jag mig. -Det där är så roligt!
Vilken bra publik. Får jag en värmeflaska?
Jag har satt på vatten.
Tack. Jag har egentligen inte ont, men värmen gör gott.
De är ju inte här än, så vila dig.
-De är här i tid, för en gångs skull. -Du, karlar tål inte prat om sjukdomar.
Kapitel V ClÉO från 17.25 till 17.31
Ja, monsieur, hon är där uppe.
Hur mår mina kattungar?
Det är monsieur!
Jag ville absolut ge dig en kyss. Jag var precis i närheten.
Det gjorde du rätt i.
-Hatten! -Du vet ju hur skrockfulla vi är.
-Monsieur är här så sällan. -Snart grälar du väl på mig?
-Jag har inte tid. -Inte jag heller.
-Jag ville bara ge dig en kyss. -Och så försvinner du som vanligt.
Ack, du grymma! Jag är ledsen att du får så lite av min tid-
-du, min gudinna, min Cléo-patra...
Är du sjuk? Vad är det med dig i dag då?
-I dag? Är jag sjuk så ofta? -Hela tiden. Alltid något fel någonstans.
Din skönhet visar att du är frisk.
-Om jag var sjuk då? -Du har för livlig fantasi. Det har alla.
Alla oroar sig för cancer och hjärtinfarkt.
Jag är överhopad av arbete och möten. Det är min sjukdom, det.
-Alla dessa möten... Jag klarar det inte. -Klarar inte vad? Att kyssa mig, nej.
-Saknar du mig? -Javisst.
-Då missar man så mycket. -Och du ger mig inte ens en kyss.
Huvudsaken är att vi går ut någon gång.
Jag har en sån vacker klänning till "Don Juan". Vill du se den?
Nej, jag hinner inte. Inte du heller.
Ska jag ringa dig? Om vi bara kunde ta semester ihop!
Damberts har åkt till Italien.
Jag ordnar så vi kan träffas fredag eftermiddag, och sen går vi på teatern.
Min pärla!
-Vad var det? -Det var pälshatten som de levererade.
Jaså.
-Nå, Angèle? -Nå, madame?
-Jag sa inget om min oro. -Det var duktigt.
Han struntar i mig. Han har ju aldrig tid, jag får lust att göra slut.
Där har du fel. Han älskar dig.
Tror du?
"Inte alls"... "han älskar mig"... "litet"... "mycket"...
Tror du han älskar mig?
Det är en bra älskare.
Vad vet du om det?
Han är förälskad, han går ut med dig-
-han känner rätt personer, han är generös. Och lika lång som du.
-Ja...men jag ville få prata med honom. -Om vad då?
Om min sjukdom! Det är visst bara jag själv som tänker på den.
-Känner han inget? Han är egoist. -Alla män är väl egoister, han med.
Han berättar om sina bekymmer. Vad vet han om dina?
Jag som alltid är så öm, alltid ledig, alltid välklädd och välkammad.
-Jag är för snäll mot männen. -Ja, han är alldeles för säker på dig.
Om jag dog skulle han bli häpen. Inte ens ledsen.
-Vad tänker du på nu? -Nuförtiden dör konstnärer unga.
Utmana inte ödet. Och ofta kan det gå bättre än man tror.
-Ska jag gå och tala med läkaren? -Jag ska ringa om provsvaren i kväll.
Om det var allvar, hade du måst ligga i sängen.
-När ska du ringa? -I kväll.
Gå och öppna. De är här nu.
Kapitel VI BOB från 17.31 till 17.38
-Det här är Maurice. Är Cléo hemma? -Ja, hon ligger på sängen.
Är det allvarligt? Vi tar hand om henne... med musik! Du har inte en vit rock?
-Bakom dig, på väggen. -Jättebra!
Och du i din sjaskiga regnrock, du får bli apotekare.
-Vad är det ni vill ha? -Jag letar efter en grej...
Här - din spruta.
Angèle, du har inte något drickbart?
Jag skojar jämt med Cléo.
Ja, du hittar alltid på nåt bus.
Doktorn gör entré, madame! Aj, aj, aj, aj, aj!
För att sköta om sin sjukling! Aj, aj, aj, aj, aj!
Va? Måste hon åderlåtas?
-Ta bort den, annars svimmar jag! -Stå upp, alla små lik, och skratta!
-Ni är ju sjuka i huvudet! -Det är du som är sjuk, min sköna.
Sjukt skön.
Han är hemsk.
"Hemskt är skönt, skönt är hemskt." Shakespeare.
-Jag skäms för att jag inte var rolig. -Jodå, jodå.
Vad är det, Cléo? Vi spelar in nästa vecka, men nu är det plötsligt panik?
Jag vill spela in den nya plattan genast. Jag ska resa bort.
-På bröllopsresa, va? -Vad du är irriterande!
-Och var är de nya låtarna? -De är inte klara. Jag skriver på dem.
Så talar han som skriver. Jag kallar honom "Plumitif" numera.
Det passar bra.
-Du har det fint här. -Ja, det har jag.
-Och vem vill dricka vad? -Madame Angèle är änglalik.
-En aperitif! -Skriver han texterna?
-Whisky till honom! -Jordgubbsläsk med sugrör!
-"Cléo, du känner dig visst klen-o?" -Varför ska du alltid retas? Jag är trött!
-Jag vill bara hjälpa dig, Cléo. -Tack.
-"L'Allumeuse" kan du redan väldigt bra, -Den tar vi.
"Här har vi doktor Sång, som ger dig vård och ackord!"
-Du är pinsam. -Sen har vi "Ingres" som du inte gillar...
-"Det finns en kvinna, det finns fler..." -"I mig finns tusentals!"
Den kan jag ju redan.
Den hade jag gärna hört igen. - Var så god, monsieur!
-Nu väntar jag på de nya låtarna. -"La menteuse"! Kolla in rytmen.
Jag ljög för dig
Jag hade ju känt igen dig direkt
Och ditt feta bankkonto var helt perfekt
Du ville förföra, du köpte mig
men sen var det jag som sög in dig
Jag ljög för dig
Ja? Nej, hon är inte här. Ring i morgon.
-Det där klarar jag aldrig. -Då tar vi...
Jag ljög för dig Jag hade ju känt igen dig direkt
Och ditt feta bankkonto var helt perfekt
Du ville förföra, du köpte mig
Men sen var det jag som sög in dig Jag ljög för dig
-Nej, den förra var bättre. Mera... -Typiskt.
-Jag ska lära mig den. Vad mera? -"Jag spelar".
-Det är en sång. Specialskriven för dig. -Hur lätt som helst.
Han spelar violoncell Piano spelar du
men jag, men jag jag spelar med min blick
Jag låter två pupiller spela runt
Piano spelar du hela klaviaturen
Men jag, men jag jag spelar med figuren
Jag rör, jag rör på höfterna
Han spelar engelskt horn Det leker som en vind
Men jag, men jag jag leker kind mot kind
Han spelar bort sig själv Du spelar stark och tuffast
men jag, men jag jag bara går och bluffar
Den är bra, din lilla sång! Orden är så fina.
-Men inte musiken? -Jodå, musiken med.
Förr tyckte du om min musik. Nu har Plumitif satt ord på en låt du gillar.
Kapitel VII CLÉO från 17.38 till 17.45
-Ett skri efter kärlek. -Det krävs känsla.
Du antyder jämt att jag inte passar för yrket!
-Vadå yrke? -Äh, han är bara bitter, stackarn.
"Kleopatra, det är dig jag dyrkar!"
Alla dörrar står öppna
står i vinden och slår
Ett hus som har övergivits
utan dig utan dig
Som en ö ligger öde
och blir slukad av hav
Alla stränder ligger tomma
utan dig utan dig
Vacker, men övergiven
mitt i vinter och frost
är jag tom, jag är ingen
utan dig utan dig
Helt förtvivlad av sorg
Död, i en kista av glas
blir jag torkad och tom
utan dig utan dig
Och kommer du för sent
har jag sänkts ner i jorden
Ensam, ful och likblek
utan dig utan dig
-Det är för mycket! Jag klarar det inte! -Men vad är det med henne?
Hon är trött. Och ordet "sorg" för olycka med sig.
Vad betyder ett ord? - Med den sången ska du revolutionera hela branschen!
Jaså? Och hur länge lever en sång?
-Ett litet utbrott. -Det kommer ni alltid med!
Ni ser mig som en idiot, en nolla, en trasdocka!
Ska jag "göra revolution" med makabra ord! Är det så jag ska göra succé?
Det är som en lyckad begravning. Ni utnyttjar mina känslor!
Nu går jag! Angèle ger er mer att dricka. Jag tänker välja mina sånger själv!
-Du kan ju inte läsa noter. -Du lär mig inte, du tror inte på mig.
-José gillade min röst från första stund. -Din röst? Skojar du?
Du vill bara bli älskad. Bortskämda unge!
Alla skämmer bort mig, ingen älskar mig...
Jag klär mig i svart. Det passar till era sånger.
"Ensam, ful, likblek" Så här!
Om ändå huvudet följde med!
-Ska jag gå med? -Nej, jag vill vara ensam.
-Kom ihåg att det är tisdag. -Jag gör ändå som jag har lust.
GOD HÄLSA
Alltid samma dockansikte. Och den löjliga hatten. Min rädsla syns inte.
Alla ser på mig, och jag ser bara mig själv. Det är tröttsamt.
Ni ska få byta akvarium!
Tredje grodan!
Kapitel VIII NÅGRA ANDRA från 17.45 till 17.52
Och så det här som pågår i Algeriet... Politisk idioti.
Där höll jag den föreläsningen. Femton tjugo år före surrealismen.
Med sån musik kan man inte längre prata här.
-Det är fullkomligt omöjliga människor! -Är det bara mot dig, eller mot alla?
En konjak, tack.
Att få sitta här på kaféet efter alla dessa år...
Dekadent poesi är gräslig.
Alla dessa obegripliga historier...
-Är konjaken till er? -Ja.
Tavlans titel är "Kvinna". Jag ser en tjur, det bevisar att Miró är spanjor.
-Picassos uggla ser ut som en kvinna. -Än sen då?
Varför lät du mig vänta?
Har du träffat Duguet? Nån skulle ha presenterat mig, men han åkte till Dijon.
-Det finns inte många bra modeller. -Vad hände med den stora svarta?
-Hon syns inte till. -Hon åkte hem till Afrika.
-Finns Dorothée kvar då? -Ja, hon poserar bra.
Hej.
Kapitel IX DOROTHÉE från 17.52 till 18.00
Bara nån minut.
Då var du klar.
-Hur har du det? -Det var länge sen.
Inte så dumt, men lite för tungt. Ta bort det här.
-Dina pengar. -Tack.
-Adjö, monsieur Couturier. -Adjö, min vän.
-Hej då! -Adjö, min sköna!
Vi tar bakvägen. Jag har Raouls bil i passagen.
I'd never been inside before
Jag blev förvånad över hur lugna de var. Generar det dig inte att posera?
-Visst inte, hur så? -Att bli betittad av så många...
-Tänk om de ser nåt som är fel? -Jag är glad för min kropp, inte stolt.
När de tittar, letar de efter en form, en idé, vad vet jag?
Jag känner mig inte närvarande. Och så får jag betalt.
-Vart ska du gå nu? -Jag går omkring.
Raoul har lånat mig bilen. Åker du med mig?
-Kan du köra? -Jag har precis lärt mig.
Sätt på dig säkerhetsbältet och tugga tuggummi.
Varför ses vi så sällan? Nu minns jag hur vi skrattade förr.
Jag ville bli dansös, du sångerska och Bob jazzpianist.
I dag var jag på Dôme och satte på en av mina plattor. Ingen lyssnade, ingen!
Dôme har fel publik.
Rue du Départ... "Avresans gata". Här vid stationen får gatorna lämpliga namn.
Ut med armen, vi svänger!
Gatorna borde heta som folk som lever: Rue Piaf, Avenue Aznavour...
Sen byts namnet ut när de dör. Vad tycks?
-Aha, du vill ha chansen? -Det är för sent.
-Vad är det med dig? -Jag är sjuk.
De har tagit ett prov. Det är nog allvarligt. Livshotande.
Det är inte möjligt! Så hemskt. Vad modig du är.
-Det är jag inte alls. -Hur länge har du vetat om det?
-Jag får besked av doktorn i kväll. -Då kanske det inte är något?
Jo, det är väldigt allvarligt. Jag hörde ju andra tala om det på sjukhuset.
-I väntrummet, du vet. -Varför var du på sjukhus?
Specialisten som sköter om mig har sin mottagning där.
-Var har du din sjukdom? -I magen.
Hellre där än nån annanstans. Där syns det inte åtminstone.
-Och vad säger José? -Inget. Vi ses så sällan.
-Talar ni inte om det i sängen då? -Han sover inte över så ofta.
-Han har så mycket att göra. -Jag trodde han dyrkade dig.
Vanlig kärlek är nog mera praktiskt. Jag som trodde att du var trygg med honom.
Jag vågade inte störa dig.
-Vad säger Angèle? -Hon tror att det inte är någonting.
En sån historia! Jag blir alldeles knäsvag.
Fast bromsa måste jag klara.
Det tar inte lång stund.
Tänk på nåt annat. Räkna bollarna på matroserna, hit kommer massor.
-Det gick väl rätt fort? -Sex bollar och två nunnor.
-Nu väntar Raoul så på filmen... -Ge järnet då.
-Jag har nätt och jämnt klarat körkortet. -Själv tar jag taxi, det är rätt bra.
Du är ett bortskämt barn.
Här stod nyss en karl som stack sig i armen. Jätteäckligt. Vilken hemsk dag...
Hjälper du mig? Vi lyfter ur den och ställer in den.
-Du har väl inte ont? -Nej, nej.
Raoul!
Han hör inget där inne. Raoul! Raoul!
Kapitel X RAOUL från 18.00 till 18.04
Min docka...
Det var ett tag sen, Cléo. Ni kommer precis för att få se på filmen.
-Jag ville bara hälsa. -Cléo är sjuk.
Inget allvarligt, väl? Det glömmer man om man får skratta.
-En liten stund bara. Cléo mår inte bra. -Jodå, jag mår fint.
Vi ses, Anna!
För sent!
TILL MIN KÄRLEKSDOCKA
Den stackarn...
En näsduk?
Allt var svart i solglasögonen!
Satans svarta glas!
Ljus!
Det är mellanakt.
-Din film står där nere. -Tog ni hit den? Duktigt.
Här är nycklarna. I mörker kan jag inte köra. - Kommer du, Cléo?
-Tack för bion. -Kom tillbaks. - Hej då, gullet.
Kapitel XI CLÉO från 18.04 till 18.12
Åh, det betyder död. Så förfärligt...
Att slå sönder en spegel betyder inget.
-Nu blir jag rädd igen. -Kom, jag är så sen nu.
-Vi tar en taxi, så släpper jag av dig. -Jättebra!
-Vad har hänt? -En man har blivit dödad.
Kulan krossade fönstret, och jag fick en massa splitter över mig...
Kom nu. Vi går.
Jag är så upprörd.
Lugna dig. Den krossade spegeln var nog ett förebud om den döde.
-Du tror ju inte på det? -Inte jag, men du tror ju på det.
Och jag är rädd för andras rädsla.
-Varför bär du på den där hatten? -För att det retar Angèle.
-Det är ju fel säsong. -I vintras hade jag velat ha råd med en.
-Vill du ha den? Du får den. -Nej. Jo, jag vill så gärna ha den. Tack.
Där framme ligger Parc Montsouris. Känner du till den?
Det är så kul att säga. Precis som "cheese".
Det är fullt av ateljéer här. Konstnärer och studenter, vid La Cité.
Nu är jag nästan framme...
Precis efter ljuset. Jag hoppar av här, det går fortare. Tack, Cléo.
Berätta hur det går.
Långsamt, tack.
-Och nu då? -Rakt fram.
-Och nu? -Rakt fram, in i parken.
-Får man köra in? -Det är ju öppet.
Ofta finns det en väg igenom. Och blir man stoppad, riskerar man väl inte livet.
-Vad är det? -Observatoriet.
Här går det bra.
Min kropp, den är dyrbar som få
och min blick är så blå
Djärv ändå
Kurvorna sitter där de ska
Allt är äkta här
Världen vill njuta av mig
smaka min lilla hjärtformade mun
-Tycker ni om vattenbrus? -Ja.
-Det är lugnt här, eller hur? -Ja.
-Alla barnen är borta. -Borta?
-Annars är här fullt av barn. -Men inte i dag?
De är i andra änden, eftersom det görs arbeten på dammen. Då vill de titta.
-Men det rinnande vattnet finns här. -Något nytt är ju alltid roligare.
-Det roliga är att ni kände till det. -Jag är nyfiken.
-Varför går inte ni dit och tittar? -Jag är lat, jag tror utan att se.
-Jag trivs bättre här. Fryser ni inte? -Nej.
Det är inte så varmt. Och sommaren som börjar i dag.
-Sommar är det när det är semester. -Det är sommar. Det är Flora, det är ni.
Ni pratar.
I dag är det sommarsolståndet. Det är årets längsta dag.
Ja, det passar.
Vi lämnar Tvillingarna och går in i Kräftan.
Prata inte om sånt!
Kapitel XII ANTOINE från 18.12 till 18.15
Går ni nu? Förlåt att jag tröttade er förut.
-Vad är klockan? -Jag har ingen. Sex, kvart över sex.
-Väntar ni på någon? -Nej, jag bara gick.
Män väntar jämt på kvinnor. De går fram och pratar. Jag brukar inte svara.
-Men ni verkar så lugn. -Jag är på permission.
-I de kläderna? -Jag ska åka tillbaka i kväll.
Jag hade tre veckor, och jag har inget gjort. De var trevligt att prata med er.
-Är ni gift? -Nej. Verkar jag vara ute på äventyr?
-Ni väntar nog på något, inte någon. -Jag väntar på resultatet av ett prov.
-Åh, ni studerar? -Nej, ett läkarbesked.
Och ni är orolig? Vad är ni rädd för?
-Cancer. Jag får besked i kväll. -Det kan ju vara något annat.
-En spåkvinna har sett att det är så. -Tror ni på skrock?
Ja, jag är rädd för fåglar, åska, hissar, nålar. Och för att dö.
Med mig i Algeriet hade ni varit rädd jämt.
Att dö för ingenting, skänka sitt liv åt kriget, känns sorgligt.
-Hellre då skänka det åt en kvinna. -Har ni varit förälskad?
Många gånger, men du vet hur flickor är.
De älskar att man älskar dem. De ger sig inte hän helt och hållet.
De ger sig till hälften, de snålar med sig själva.
De ser sin kropp som en leksak. Då hejdar jag mig också, jag strejkar.
-Förlåt att jag berättar så mycket. -Nej, du har rätt.
-Har du älskat någon? -Jag har aldrig heller velat ge mig hän.
-Nu undrar jag vad jag sparade mig för. -Jag tror vi förstorar upp det här.
Jag är faktiskt ledsen.
Allt det här...
Så är det, vi är två stycken i samma bubbla.
Känns det bättre?
-Du har en vacker ring. -En pärla och en padda.
Du och jag.
-När får du besked? -Jag ska ringa i kväll.
-Kan du inte gå till sjukhuset? -Jag vill inte få besked så direkt.
-Var är det? -La Salpêtrière.
Följ mig sen till Gare de Lyon. Vi tar bussen nu.
Kapitel XIII CLÉO och ANTOINE 18.15 till 18.30
När min farmor kom till Paris ville hon se "Petits Échos de la Modes" hus-
-för hon var prenumerant på den, så hon visste minsann allt.
Där på landet kunde hon prata lika bra om böcker och film som du och jag.
Jag läser inte recensioner. Jag vill inte läsa handlingen i förväg.
-Att önska något i förväg betyder otur. -Jaså, du är skrockfull?
Men jag kan önska dig en fin sommar, för det är på rätt dag.
-Det är Floras dag. -Nästan rätt. Jag heter Florence...
-Men jag kallas Cléo, alltså Kleopatra. -Vilken bakgrund...
Florence är Italien, renässansen, Botticelli, en ros.
Kleopatra är Egypten, sfinxen, ormen, en tigrinna...
-Jag föredrar flora framför fauna. -Vad du pratar!
Tråkar jag ut dig? Bara "Cléo", det är lustigt. Känner du till Cléo de Mérode?
-Sångerska från sekelskiftet. -Snarast en demimond.
-En lyxkokott från farfars tid. -Där är vi tillbaka hos din farmor.
Hon skrev att jag skulle tänka på min framtid-
-och inte låta mig lockas av någon slampa någon kväll.
Det var lustigt med tanke på var jag bodde. Nere i La Cité.
Jag följde en väninna hit på väg till en skulptör i närheten. Hon är modell.
Konstigt yrke, men det behövs. Det kan jag förstå, jag är inte pryd.
Det är jag. För mig är nakenhet närgången.
-Det är sjukdomen. -Hur kan du säga så?
Där är vår buss!
-Nakenhet måste alla få uppleva. -Vad menar du med det?
Är man naken, är allt så enkelt: kärleken, födelsen, vattnet.
Solen, stranden, allt det där.
Titta, titta, precis som Snövits glaskista! Vad liten hon är...
Som min andra pojke. Han låg så i två månader. Jag fick bara vänta på honom.
Min mor föddes också för tidigt. På den tiden lades de i bomull.
En gång såg jag en som viftade på fötterna. Det var kallt, det snöade.
Det är rörande. Till och med striptease. Upphetsande och rörande.
-Så du blir ofta rörd? -Nakenhet ser man inte ofta.
-Slut på det samtalsämnet. -Och nu?
-Du bara retas. Nu går jag av. -Nej, du skulle ju följa med mig!
Och du ska följa med mig. Hade du glömt det?
-Går ni till Panthéon? -Det är 21:an.
Du står på perrongen, alldeles för vacker.
Folk tror att du är nån annans fästmö, men jag...
...jag har fått ditt foto som bevis. Dags att betala: två öl, nej, två till Pitié...
Jag ska titta på det ett par gånger under resan. Vill du ge mig ett foto?
-Bara så där, nu genast? -Annars glöms det bort. Jag blir så stolt.
Var det det du ville ha av mig, ett foto? Är du galen i foton?
Och du är galen i låtar. Du älskar inte musik, bara låtar.
Om jag ber dig om ett foto och erkänner att jag gärna vill skryta-
-så gläd dig åt det.
Även stora känslor består av små bevis på fåfänga.
Som La BruyÉres tänkespråk i skolan. Man blir alltid så deppig av dem.
-Känner ni väl till Paris? -Varje dag lär jag känna en ny stadsdel.
Frälsningsarmén lär ha ett konstigt hus, och Place d'Italie har vackra trän.
-Jag kan visa er mitt kvarter. -Nej, jag stannar här.
Place d'Italie. Florens. Du är hemma nu - nästan.
Vet du vad träden heter? Kejsarträd.
SJUKHUS
Kejsarträd finns även i Kina och Japan. Det är ett sällsynt träd, från Polen.
-Det är lite tröttsamt med alla fakta. -Ja, jag är allvetande.
När jag funderar, har jag i stället massor av frågor.
I dag blir jag överraskad av allt. De andras ansikten och mitt eget.
-Vet du vad det är för hållplats? -Ja, vid Saint-Marcel.
Ingen avstigning här!
Tack.
La Pitié!
Många sjukhus... Det här är granne med La Pitié.
Som om vården var bättre i de här stadsdelarna.
Här ligger Broca, Cochin, Baudelocque, Val-de-Grâce - och så har vi La Santé.
Skönt att du skojar med allt.
-Jag hittar inte riktigt, jag kom i taxi. -Vi får väl fråga.
Förlåt, var ligger laboratorierna? Jag ska till dr Valino.
Kanske på mottagningen?
-Ner till höger? -Han är nog inte kvar.
-Är dr Valino där? -Han har gått.
-Han skulle vara här sent i dag. -Det är ju den första sommardagen...
-Sluta skoja. Jag är sjuk. -Var inte elak. Ja, visst skojade jag.
Jag ska ha tag i honom!
-Men han har ju gått. -Han sa att han skulle vara här.
Det är hemskt. I två dagar har jag väntat på besked.
Det ser inte ut som ett sjukhus. Det är som en slottspark där man kan ha fest.
Ge mig handen, Florence.
-En libanonceder. Får du inte reslust? -Hur dags går ditt tåg?
-Strax före åtta. -Vi har så lite tid...
Det är idiotiskt att jaga doktorn. Jag kan ringa honom i kväll.
Ja, jag vill gärna se Libanon...
Ge mig din adress nu genast, annars glömmer vi det.
Tack, Florence, tack, Cléo.
Ja, det är en vacker trädgård. Den luktar gott. Den är välskött.
Ska vi stanna lite eller ska vi gå? Jag är lite trött.
-Ska vi äta nånstans på en terrass? -Vi gör som du vill.
Vi har gott om tid.
Jag hade fel om Flora. Sommarens gudinna hette Ceres.
Flora är vårens gudinna. Men i dag är det Floras sommar.
-Ni skulle ha gått till mottagningen. -De sa att ni redan hade gått.
Jag är bror till Florence, jag är orolig.
Var inte det. Vi ska ta mycket väl hand om er syster.
Två månaders strålbehandling, så blir det nog bra.
Skriv till mig om ni vill.
Kom i morgon vid elva, så berättar jag om behandlingen.
-Varför? -Jag vill inte åka, jag vill vara hos dig.
Du är hos mig.
Jag är visst inte rädd längre.
Jag är visst lycklig.